- Hva står på, mor? - Ruinert.
Den idioten har ruinert oss. Vi må forlate Roma.
Cæsar har krysset Rubicon.
Han er i Italia, bevæpnet. Det er et grovt forræderi.
Med bare én legion,
så det er rene selvmordet.
Var det alt?
- Har du hørt det? - Ja. Merkelig.
En tåpelig ting å gjøre. Én legion.
Jeg lurer på hva han tenker.
Da jeg knuste de illyriske piratene,
var det en gammel sjøulk...
Blås i dem! Hva skal vi gjøre?
Jeg har allerede gitt beskjed. Legionene samles.
Og du vil knuse ham?
Uten tvil. Mannen er død.
Ta kavaleriet.
Undersøk alle veier og festninger herfra og til Roma.
Rykk fram til dere møter motstand.
Hvis dere møter sivile, så les opp denne kunngjøringen.
Møter dere ikke motstand, dra rett til Forum
og spikre den opp på Senatets dør.
Dere skal ikke voldta, plyndre eller brenne.
- Spørsmål? - Nei.
Det var alt.
Hvorfor er Vorenus så dyster?
Han er gammel Cato-tilhenger.
Han mener at dette er helligbrøde,
og at gudene vil straffe oss.
- Han kan ha rett. - Bare om vi taper.
- Jeg hevder bare min rett. - Selvfølgelig.
- Kan vi stole på ham? - Hvem?
Lucius Vorenus.
Helt klart.
Han ville fulgt ørnen opp i rumpa på Pluto.
Jeg har bedt deg om å ikke komme.
Jeg måtte se sønnen min.
Nå har du sett ham. Gå.
Og hold deg borte.
Hjelp meg, Niobe.
Jeg går fra vettet. Du kan ikke svikte meg.
- Jo. - Jeg gir ikke opp.
Du elsket meg en gang. Du skal elske meg igjen.
Jeg har aldri elsket deg.
Ikke lyv for meg.
Hold deg borte!
Du kommer aldri til å se din mann igjen.
De er dødsdømt.
Det vet du ikke.
Alle vet det.
Jeg har sverget en ed.
Gå.
Jeg sverger ved Dis, hvis du ikke går...
Han skal gå nå. Gå!
- Du lovte aldri å møte ham igjen! - Jeg ville ikke ha ham her.
Det så ikke sånn ut.
Du kan fortelle pappa sannheten. Det er ikke din feil...
Aldri! Du har sverget.
Du trodde han var død.
Han kommer til å drepe oss alle.
En gang til!
Du sier ofte at du har godt håndlag med kvinner.
Det er ikke tomme ord.
Piker fra Narbo til Theben har hylt navnet mitt.
Jeg er ikke interessert i din ekspertise. Det dreier seg om følelsene deres.
Jeg er god på sånt også.
Min hustru...
Du hørte henne. Hun hater meg.
- Hva er spørsmålet ditt? - Hvordan hun skal slutte å hate meg!
Er det ikke åpenbart? Jeg trodde du gjorde det med vilje.
Hvorfor skulle jeg gjøre det?
Det kan finnes tusen grunner.
Jeg elsker henne. Hvis hun ikke elsker meg, er jeg bare en slave.
Det kan jeg ikke utstå.
Hva så, om vi snart dør uansett?
Hvem skal ære meg etter døden?
Hvem skal betale Proserpina og Pluto?
Helle vin på graven min?
Det kan jeg gjøre. Det er det minste jeg kan gjøre.
Takk
Men det er ikke det samme.
Dessuten kommer du også til å dø.
Jeg planlegger en fest i kveld, så du må...
Bruker du parfyme?
Bare en dråpe.
Grusomt! Hestemøkk kler deg mye bedre.
Du må skaffe flere menn som kan stå vakt
og ta imot gjestene.
Er det klokt å holde fest nå?
Råd fra en parfymert mann?
Pompeius' mobb tørster etter blod.
- Best å ligge lavt. - Lavt?
Jeg nekter å la meg skremme!
Som du vil. Men det koster mer.
Du har fått bra betalt allerede.
Flere menn koster mer.
- Jeg skal snakke med Kastor. - Jeg vil ikke ha mer penger.
Hva vil du, da?
Du vet hva jeg vil ha.
- Noe slikt. - Husk din plass.
Min plass er hos familien min.
Jeg kan gjerne dra til dem.
Gjør jobben godt...
så skal du få belønningen din.
Takk, domina.
Pompeius' fortropp. Legionene er ikke langt unna.
Vi og resten av trettende vil snart bli tatt av dage.
Takk og lov at min far slapp å se sin sønn dø som forræder.
- Da er det bedre å dø nå. - Vent! Vi skulle ikke kjempe!
"Rykk frem til dere møter motstand."
Slik lød ordren. Det er alt.
Karene er klare, ikke sant? Så kom igjen!
Ingen kamp!
Ingen kamp! Fordømte idiot!
- Fienden! - Til våpen!
Husk hva dere har lært!
Skjold!
Hold stand!
Feiginger!
Tilbake!
Feiginger!
Kom tilbake!
Cæsars speidere er bare 5 mil fra Roma.
5 mil?
Han rykker svært raskt fram.
Det at han bare har noen få menn gjør det lettere å holde farten.
Det er ingen hær, det er en bande.
Det hele er svært uetisk.
Det er ikke engang sesong for krig!
Han vil da ikke angripe Roma?
- Det er nettopp det han vil. - Det vil da ikke lykkes?
Problemet akkurat nå er
at vi bare har tre legioner til å forsvare byen med.
Det holder da?
Normalt, ja. Men de fleste er rekrutter,
som de som rømte fra speiderne.
Resten er veteraner fra Gallia. Vi kan ikke stole på dem.
Står Roma uten forsvar?
Mine legioner samler seg.
Men det tar minst fire dager
å samle sammen en stor nok styrke.
Cæsar er her om to dager.
- Du traff spikeren på hodet. - Hva gjør vi nå?
Vi må gjøre en taktisk retrett.
Forlate byen?
- Er du gal? - Bruk ikke den tonen overfor meg.
Venner, la oss holde oss til saken.
Fins det ingen alternativer?
Nei. Vi samler mine legioner i Corfinium.
Når de er kommet i orden, tar vi byen tilbake.
Cæsar får ingen forsterkninger før til våren.
Italias byer vil stenge ham ute.
Vi vil ha et forsprang han ikke kan ta igjen.
Så dette er ikke et ydmykende nederlag, men en slags seier?
Du forstår deg ikke på militære saker.
Ellers ville du sett at jeg har handlet riktig hele tiden.
Du har tapt Roma uten engang å trekke sverdet!
Du har tapt Roma!
Pompeius' avskum på dørstokken! Uholdbart!
Var ikke Timon her, ville de brent ned huset!
De er ikke så energiske.
Dette opprøret gjør at alle er imot oss!
Hvis Cæsar var her nå, ville jeg stukket ham i halsen!
- Han har ruinert oss. - Det er ikke sikkert.
Pompeius' stilling er faktisk svak.
Du tenker for mye, dumme gutt.
Alle våre venner har overgitt oss, de feigingene!
Vi i Juli-slekten er utstøtt.
Ikke alle deres venner har forlatt dere.
Og det skal vi huske på. Dere er lojale.
Overgir vi Cæsar nå,
virker det som vi snur kappen etter vinden.
Dere blir og vokter huset. Men jeg og deres herre vender tilbake.
Vi kommer tilbake ved nymåned.
De som da ikke har gjort sitt ytterste, skal bøte med livet.
General, eskorten er klar.
Gnæus.
Durio, er eskorten klar?
- Klar. - Da drar vi.
Hva med statskassen?
Ja, selvsagt, Durio.
Vi må sikre så mye av gullet som mulig.
Åpne hvelvene på Capitolum.
Det haster, så gjør så godt du kan.
Vi er Odyssevs og vennene hans, som lister oss ut av kyklopens hule.
Vær stille som små mus.
Kom.
- Jeg beklager alt dette. - Ikke si det.
Jeg klager ikke på litt spenning.
- Alt kommer til å ordne seg. - Det tviler jeg ikke på.
Nå drar vi.
Og husk: Ikke noe bråk.
Så heldig!
I stedet for å leve i skam og vanære,
blir vi voldtatt og radbrekket av en gal mobb!
Jeg tror ikke dere slipper igjennom.
- Dere må gjerne bli her i natt. - Takk, gjerne.
Vent! Feil vei.
Appiaporten er til høyre!
- Vi skal ikke dit. - Hva?
Den beste måten å behage en kvinne på, er med et varmt fiendehjerte.
De sier at de ikke liker det, men det gjør de. Våte som oktober.
Det hjelper ikke.
Ellers kan du jo snakke med henne.
- Om hva da? - Samme det.
Tonen er det viktige. Lat som du legger salen på en nervøs hest.
"Så ja, vennen min..." Sånne ting.
- Er det alt? - Hva mer?
Si at hun er vakker hele tiden.
Hver eneste gang du ser henne, også når hun ikke er det.
Hva mer?
Dette er veldig viktig.
Når du ligger med henne, er det et punkt rett over åpningen hennes.
Som en liten knapp. Ta deg av den, så åpner hun seg som en blomst.
Hvordan vet du det om henne?
Alle kvinner har sånne! Spør hvem du vil!
- Bli med oss. - Kom og sitt her!
Du kan få meg!
Opp med deg!
Kom igjen.
Jeg dreper Oktavia, og Merula meg.
Hvis hun ikke kan, må du drepe meg.
Så dreper du deg selv. Det tar seg ikke ut om du overlever.
Jeg ville aldri ønske å leve.
- Hvem skal drepe deg? - Jeg kan ordne det selv.
Min tapre lille gutt!
Servilia? Kan tjenerne mine hjelpe dere på noe vis?
Takk, men vi klarer oss sikkert på egen hånd.
Ja vel.
Mor, jeg ser helst at det ikke er du som dreper meg.
Du er vel ikke sint fortsatt?
Er det en ordre?
Jeg føler at du aldri lytter...
Kerberos hyler etter blodet vårt, og du plager meg med følelsene dine!
- Hadde du latt Glabius og meg... - Glabius?
- Jeg spytter på Glabius! - Det er bra! Dø som du har levd.
- Med gift på tungen! - Hør!
Som du vil. Kastor, drep Oktavia før du dreper meg.
La mor gjøre det, jeg skal ikke nekte henne hennes siste glede.
- Det ville være udatterlig! - Hør!
Konsul Gnæus Pompeius Magnus har forlatt byen!
Han beordrer alle adelsmenn og riddere til å gjøre det samme.
De som blir igjen, skal regnes som fiender av Roma!
Feiginger!
Du hørte hva de sa.
Det der er ingen vits. Vil de inn, så kommer de inn.
Hjelp til litt.
- Så din mann kommer tilbake? - Det ser sånn ut.
Du høres ikke glad ut.
- Jo, han er jo mannen min. - Ja vel.
Unnskyld. Jeg pratet bare.
Jeg prater for mye.
Jeg vet ikke, Rissa. Jeg prøver virkelig å elske ham.
Men jeg vet ikke om jeg vil at han skal komme tilbake.
Jeg ville ikke trodd det om jeg ikke så det selv.
Pompeius' menn forlater Roma! Halve Senatet sitter til hest!
Et komisk syn!
Nå sitter vi i en pokker så kinkig situasjon.
Hvis vi blir, tar vi parti for Cæsar. For opprøret.
Drar vi, står vi på Pompeius' side.
- Det er ingen mellomting. - Hva skal vi gjøre?
Cæsar er vår venn, men dette...
Jeg vet ikke.
Du må bestemme deg.
Pompeius. Republikken er viktigere enn noe vennskap.
- Er du enig? - Det er din avgjørelse.
Pompeius, altså.
Vi må skynde oss.
Si til tjenerne at de skal være klare så snart som mulig.
Jeg drar ikke.
Hva mener du?
Jeg har ventet på Cæsar i åtte år. Jeg drar ikke nå.
- Du kan ikke bli om jeg drar. - Jeg kan gjøre som jeg selv vil.
Alle som blir, regnes som fiender av Roma.
- Pompeius har erklært det. - Cæsar kan seire.
Ja. Han kan herske en uke, eller et år,
men så kommer en eller annen til å drepe ham.
Du blir en død tyranns elskerinne.
Vi vet hvordan det går for sånne.
Det får gudene avgjøre. Jeg kan ikke noe for at jeg elsker ham.
Mor!
Du er blendet av lyst!
Kjøp en sterk slave og få det ut av kroppen!
Det er best at du går.
Ikke vær sint på meg.
Vi sees kanskje ikke på lenge.
Kom.
Adjø, mor.
Adjø, gutten min.
Din datter har dratt.
- Når da? - Nå. Jeg sendte en gutt etter henne.
Jeg skal stoppe denne idiotien.
- Hent mennene dine. - Hva?
Nå!
- Hvorfor har du ikke dratt? - Jeg måtte se deg.
Alle vet at du støttet Pompeius.
Vær ikke redd. Jeg drar innen soloppgang.
- Dette er alt jeg har. - Takk, men dette er ikke noe ran.
Atia!
Jeg skal la deg be til gudene først.
En tjeneste. La mine menn leve.
Beklager. Jeg har mine ordrer.
Gi meg sverdet ditt.
Hva er stjernene for noe?
Hull i himmelsfæren.
Himmellyset skinner igjennom.
- Hvor store er de? - Store.
De virker bare små fordi de er så langt unna.
- Store nok til å klatre gjennom? - Det vil jeg tro.
Men det er umulig å komme dit.
- Si ikke det. - Hvordan?
Man kunne holdt fast i en gigantisk fugl.
- Det fungerer ikke slik. - Hvorfor ikke?
Det er filosofi. Vanskelig å forklare.
Nei, Numa, det er unødvendig. Reis dere.
Gamle venner som vi trenger ikke være så formelle.
Takk, Atia.
Vi ber deg ydmykt om beskyttelse.
Noen hevder at jeg står på Pompeius' side.
- Gjør du ikke det? - Alle på hans side har flyktet.
Du blir her av frykt for at lagrene dine skal plyndres.
- Nei, slett ikke... - Kastor.
- 5000 dinarer. - Så mye?
- Jeg... - La oss ikke bli vulgære.
Jeg skal ordne det straks!
Hvor er Durio? Det er sent.
Durio er min beste mann. Han svikter ikke.
Hvis ikke, hvordan kan vi betale legionene? Gi dem mat?
Det vet jeg ikke. Du bekymrer deg som en kvinne, Cato.
Durio kommer til å ha med seg mer enn nok gull.
Uansett er vi tilbake i Roma før våren. Ta det med ro.
Dette er ufattelig. Vi burde ha blitt stoppet.
Hvorfor er ikke Roma forsvart?
Vi har vel skremt dem.
Republikkens soldater stikker ikke av. Det må være en slags krigslist.
- Et godt knep. - Eller så har gudene overgitt Roma.
Mars ville aldri tillatt noe slikt.
Kanskje han satt på dass.
Det er den typen ringeakt som har satt oss i dette uføret!
Hvis gudene ikke respekteres, gidder de ikke hjelpe oss.
Fortsatt ingen tropper.
De har vel gått ut på flanken. Kanskje disse oksedriverne vet noe.
- Salve, borger. - Kaptein.
- Dere kommer fra byen? - Ja.
- Hvordan står det til der? - Dere er Cæsars menn.
- Ja. - Dere er heldige.
Pompeius har flyktet. Byen er deres.
- Hvorfor skulle Pompeius flykte? - Dere var for raske for ham.
Han har ikke armé stor nok, og de flykter sørover, og Senatet med dem.
- Nemlig. Du tok feil. - Vel, nyt seieren, gutter.
- Hvor mye for jenta? - Ikke til salgs.
Hva har dere i kjerren?
- Korn. - Vis oss, soldat.
Det er ingen soldater her.
Unnskyld. Dere har sandaler, så jeg tenkte dere var soldater.
Men hvorfor skulle ni soldater vokte en kornkjerre?
Jeg trenger ikke vise deg noe.
Min evige troskap, domina.
Jeg vil ikke tvile på deg,
men du har ikke vært her på evigheter.
Kanskje du har vært syk. Var det struma?
Struma, som du sier.
Feite, griske menn får ofte det.
Jeg skal ofre en ugle for din gode helses skyld.
Hva sier du?
Hvorfor kommer dere med lik til respektable hjem?
Fjern det!
Se nå hva dere har gjort!
Byen er ubevoktet. Republikken har altså falt.
Og himmelen har ikke falt ned. Merkelig.
Gudene har ikke hastverk.
- Vi ser hva den vogna inneholder. - Ikke vår sak.
Vi følger ordre. Rykk fram til vi møter motstand.
- Men jenta... - Du gjør din plikt!
Du er en skikkelig jævel. Du eier ikke kjærlighet.
Smigre Niobe så mye du vil, Det hjelper ikke.
Hun vil ikke tro deg.
Endelig våkner du.
Jeg har vært så bekymret.
Litt vann?
Min stakkars pike.
Så det var ingen drøm.
Glabius er død.
Ja.
Jeg beklager.
Hvorfor ser du slik på meg?
Hvordan da?
- Som om jeg... - Gjorde du det?
- Hvordan kan du spørre slik? - Gjorde du?
Det gjorde jeg ikke!
At du kan tro noe slikt om meg!
Se på meg!
Jeg sverger ved alle mine forfedres masker
at jeg ikke hadde noe med Glabius' død å gjøre
Hvem tror du gjorde det, mor?
Gatene er fulle av lik. Det kan ha vært hvem som helst.
Her taler Gaius Julius Cæsar,
Venus' ætling, prokonsul over Gallia,
imperator over de nordlige legioner.
Jeg har bare vendt tilbake
for å hevde min rett.
Jeg søker ikke ulovlig makt.
Jeg kaller ingen fiende, som ikke selv erklærer seg som min fiende.
Selv da vil deres eiendom ikke beslaglegges.
Og de skal ikke straffes, så lenge deres motstand er fredelig.
Den som har bekjempet meg
og nå angrer, gir jeg amnesti.
Men de som fortsetter å bruke vold,
skal belønnes med samme mynt.
Under Jupiters åsyn,
dette er Gaius Julis Cæsars ord.
- Hva gjør du? - Jeg har syndet nok.
Jeg slutter.
Det er desertering.
Jeg er allerede forræder og rebell. Jeg kan like gjerne desertere.
Du kan ikke bare forlate 13. legion!
Adjø, Pullo.
Til Venus gir jeg dette offeret.
Jeg er Lucius av den vorenske slekt.
Tidligere centurion i første kohort, 13. legion.
Jeg har en hustru.
Hennes navn er Niobe.
La henne elske meg slik jeg elsker henne.
Jeg gir mitt blod for at det skal skje.
Unnskyld, det var ikke meningen å skremme deg.
Du er svært vakker.
Jeg har innsett at jeg i uvitenhet
- ikke har behandlet deg som jeg skulle. - Ikke...
Da vi giftet oss, var du tretten år, og snart var jeg borte.
Nå er du kvinne. Jeg kan ingenting om kvinner.
Soldatyrket er alt jeg kan.
Og det har jeg ingen nytte av.
Jeg har vært tverr, mistenksom og kald.
Men jeg er ikke gjort av stein.
Jeg kan forandre meg.
Jeg sverger ved min datters sønn at jeg kan forandre meg.
Hvis du ikke ønsker det slik, forlater jeg deg uten bitterhet.
- Det er jeg som har feilet. - Hvordan...?
Jeg er...
Jeg har ikke vært...
Fortiden er borte.
Skal vi begynne på nytt?
Jeg applauderer deg. Du entrer Roma som en blodig erobrer,
men er helt uanfektet.
Jeg er glad det virker slik.
Gracchus! Spill noe mer muntert!